Näillä kilometreillä tällaiset keikkareissut on rankkoja. Ensin duunipäivä alle, sitten yhteensä viisi tuntia bussissa istumista, kolme tuntia stadionilla odottelua ja sitten vielä toinen kolme tuntia intensiivistä konserttia. Tietää käyneensä, kun seuraavana aamuna joka paikkaa kolottaa. Mutta Bruce Springsteen -konsertin pitääkin olla kokonaisvaltainen kokemus, sen on tunnuttava ruumiissa ja puhuteltava sielua. Tai kuten tokaisin kaverilleni keikan jälkeen, että olisi sitä voinut paskemminkin perjantai-ehtoonsa viettää.
![]() |
Katso kaikki konserttikuvat: © FotoMesta |
Kun loppuvuodesta 2023 tuli tieto, että Bruce Springsteen tulee sittenkin
konsertoimaan Suomeen, meinasin nielaista aamuisen Irish coffeeni väärään
kurkkuun. Saman vuoden helmikuussa Yhdysvalloista alkanut maailmankiertue ja
sen alustavasti julkaistu keikkalista ei sisältänyt Suomea. En aivan täysin
ollut menettänyt toivoani, mutta jotenkin sisäinen ääneni vain sanoi, että
Pomoa ei tällä kiertueella täällä nähdä.
Yllätys olikin sitten suuri, kun Helsinki oli yhtäkkiä lisätty
säännöllisesti seuraamaani listaukseen. Itse asiassa ehdin huomata sen
Springsteenin virallisilta Facebook-sivuilta ennen kuin yksikään kotimaan
media ehti tarttua aiheeseen. Välittömästi kun liput tulivat myyntiin hommasin
tiketin perinteiseltä paikalta kentän takaosasta. Sinne on asemoiduttu
kahdella aikaisemmallakin Brucen Olympiastadionin keikalla. Permannolle fiilis
ja saundit vain välittyvät paremmin kuin istumakatsomoihin.
En rynnännyt heti konsertin jälkeen kirjoituspöydän ääreen, koska halusin
muutaman päivän sulatella ja jäsennellä ajatuksiani, lukea muiden fanien
kokemuksia, katsella kaikessa rauhassa keikkavideoita ja -kuvia. Ja hyvä niin,
sillä Brucen suomalaisen FB-ryhmän (This Hard Land - Finnish Bruce Springsteen
Fan Community) julkaisuja onkin ollut mukava seurata. Netistä löytyy myös
samaa nimeä kantava
keskustelufoorumi.
On uskomatonta, miten jotkut uskolliset suomalaisfanit ovat saattaneet
elämänsä aikana nähdä jopa 100 Pomon konserttia. Ja monet ovat käyneet
vähintäänkin kymmenissä konserteissa maailmalla. Tarinat ovat usein myös hyvin
liikuttavia ja todistavat musiikin voimasta, kuten kuinka Springsteenin laulut
ovat auttaneet vaikeina aikoina ja jopa selviämään vaikeasta masennuksesta.
Asioita, jotka olisi hyvä (itsekin) muistaa, ennen kuin lähtee jyrkin sanoin
arvostelemaan toisten musiikkimakua. Kyse saattaa olla hyvinkin
henkilökohtaisista kokemuksista, jotka ovat voimakkaasti kytköksissä
tunne-elämään.
Pomon fanit ovat myös hyvin yhteisöllinen porukka, joka kokoontuu näkemään
toisiaan konserttien yhteydessä. Hc-fanit tietenkin menevät aina keikoilla
aidalla rajatulle pittialueelle, jonne tulijoille on jaettu järjestysnumerot
etukäteen. Heidän tarttuvaa intoa ja riemua olikin hauska konsertin aikana
seurata isoilta lavan molemmille reunoille ja esiintyjien taakse sijoitetuilta
valtavilta screeneiltä.
Yhteisöllisyys suurissa tapahtumissa, ja etenkin Springsteen-konserteissa on
voimakkaasti läsnä. Se, mikä on oikeassa elämässä katoavaa kansanperinnettä.
Katso kaikki keikkavideot MusaMestan
YouTube-kanavalta.
Brucella on ollut kiertueen aikana terveytensä kanssa ongelmia, mikä on
aiheuttanut keikkojen peruuntumisia. En olisi halunnut olla oikeassa, mutta
uumoilin jo ennen kiertueen alkua, että kuinkahan mahtaa yli 70-kymppisellä
kunto kestää raskaan ja pitkän kiertuerupeaman. Eikä se sitten kestänytkään.
Vatsahaavan takia jouduttiin pitämään useamman kuukauden keikkatauko, jonka
jälkeen alkoi ääni reistailla. Siitä kuitenkin selvittiin, ainakin
toistaiseksi, vain kymmenen päivän levolla ja kahden konsertin
peruuntumisella.
Pomon äänen kondista vähän jännitin, että kuinka se kantaa koko pitkän ja
kuluttavan esiintymisen ajan. Raporttien mukaan edellisellä pysähdyksellä
Tanskassa ongelmia oli aika ajoin ollut. Ja välillä tuntuikin, että artistin
piti väkisin pusertaa ne kovimmat ärjähdykset. Sitä totuttua energiaa ja
raivoa ei aina aivan puhtaimmillaan löytynyt. Todennäköisesti pelkkä ikäkin
jo vaikuttaa asiaan. Mutta ääni kesti. Eikä pienet epäpuhtaudet sun muut
puutteet menoa haitanneet. But hey, it's only rock'n'roll!
![]() |
Näytöille heijastetut suomenkieliset sanat parissa kappaleessa ja yhden puheen aikana herättivät hämmennystä. |
Ikäisekseen Pomo veti keikan komeasti ja kunniakkaasti läpi. On selvää, että
lavalla ei ollut enää sama mies kuin se, jonka näin kesällä 2008. Fysiikka
luonnollisestikin jo tulee 74-vuotiaalla vastaan. Temput ovat taaksejäänyttä
elämää. Perjantaina ei nähty polviliukuja, pianon päällä tanssimista,
kuperkeikkoja tai mikrofonitelineessä pää alaspäin roikkumista. Toisaalta,
nyt keskityttiin enemmän ydinasiaan, eikä kehäraakin merkkejä todellakaan
ollut havaittavissa. Lavalla kuitenkin oli nyt toisenlainen artisti.
Heti ensimmäisistä tahdeista lähtien oli E Street Bandin liiderin kasvoilla havaittavissa tietynlaista vakavuutta, jopa surumielisyyttä. Olemuksesta ei
paistanut sellainen ilo ja riemu, mitä olen tottunut näkemään. Bruce on
viime vuosina, ja ihan viime aikoinakin kokenut isoja menetyksiä, niin
bändin jäsenistössä kuin yksityiselämässäänkin. Se varmasti näkyy
kehonkielessä. Myös oman elämän rajallisuus on käynyt selväksi. Kuolema ja
luopuminen kuuluivat illan teemoihin.
Lonesome Day potkaisi konsertin käyntiin ja sen vanavedessä kuultiin
niin monta biisiä putkeen, että en ihan heti päässyt henkeen mukaan. Yleensä
Bruce on jo aika pian parin kolmen ensimmäisen kappaleen jälkeen alkanut
herätellä yleisöä, heitellä ylävitosia ja läppää. Oikeastaan vasta
The Promised Landin kohdalla, joka oli illan seitsemäs esitys, aloin
lämmetä, kun tuttu turpahöyläintro rikkoi ilmaa ja Bruce käveli ensimmäistä
kertaa alarampille moikkaamaan eturivin fanejaan.
Kun Pomo laskeutuu yleisönsä tasolle, hänen ilmeensä ja olemuksensa
muuttuu välittömästi. Silloin nähdään se hymyilevä, kujeileva ja vapautunut
artisti, jota on aina ilo seurata. Springsteen elää ja hengittää
yleisöään. Se varmasti on yksi ikämiehen ikuisen nuoruuden ja energisyyden
salaisuus. Heidän takiaan hän edelleen jaksaa kiertää maailmalla.
Huuliharppujen jakelusta on näköjään nykyisin muodostunut rutiini. Nyt
sellaisen sai kaksi toivomuslapuilla varustautunutta onnekasta
pikkupoikaa. Muistan, kuinka Tampereen keikalla, vuonna 2009, eräs
eturivin tytöistä yllätettiin vielä täydellisesti, kun
The Promised Landin jälkeen Pomo tyrkkäsi Hohnerin hänen
käteensä. Ilme oli näkemisen arvoinen, ja jopa onnistuin ikuistamaan
hetken videolle sen ajan kännykälaadulla. Video saattaa jopa ilmestyä
vielä YouTube-kanavalleni joku päivä. Stay tuned!
Yleisön biisitoivelaput ovat tulleet elinkaarensa päähän jo muutama vuosi
sitten. Niitä kyllä edelleen näkyi, mutta toiveita ei toteutettu.
![]() |
Konsertin loppupuolella muistettiin edesmenneitä E Street Bandin jäseniä. Eniten ruutuaikaa screeneillä sai Pomon sielunkumppani, saksofonisti Clarence "Big Man" Clemons. |
Kun Bruce kertoo yleisölle olevansa hänen ensimmäisen bändinsä, The
Castiles, viimeinen elossa oleva jäsen, ja heti sen perään tulkitsee laulun
Last Man Standing, niin se kuuluisa pala siellä kurkussa alkoi
ilmoittaa olemassaolostaan. Toinen emotionaalinen hetki koettiin kappaleen
Backstreets aikana. Jos biisi itsessään jo nostattaa tunteet pintaan,
niin pökköä lyötiin pesään puheosuudella, jossa itsekin liikuttuneelta
vaikuttanut Springsteen käsi sydämellä vannotti rakkauttaan yleisölleen:
"until the end, until the end, until the end..."
Juuri sillä hetkellä se kamelin selkä sitten taittui. Tunnekuohu teki tuloaan. Elämä
vilisi silmissä ja koko 40 vuotinen historia tämän herran musiikin parissa
lyötiin yhdessä sekunnissa voimalla tajuntaani. Siitä eteenpäin
surffailinkin luontevasti flow-tilan aallonharjalla konsertin loppuun asti.
Ymmärsin sen, mistä tässä kaikessa taas oikein olikaan kysymys: ei elämää
suuremmasta, vaan pienistä ja merkityksellisistä hetkistä elämässä.
Yksi konsertin kohokohdista oli herkkä esitys kappaleesta The River,
jonka näin nyt ensimmäistä kertaa livenä. Sen lopun poikkeuksellisen pitkän
falsettiosuuden tiivisti Helsingin Sanomien arvostelija parhaiten:
"Aivan kuin ikääntynyt Springsteen olisi lohduttanut laulun alkuperäistä,
huomattavasti nuorempaa kertojahahmoa."
Muita mieleen painuneita esityksiä olivat aina elävän yleisön edessä
toimiva, väkevä Youngstown sekä uskon ja toivon ylistysveisu
The Rising. Pidin myös soul-klassikko
Nightshiftin esillepanosta. Mukaan otettiin myös taustalaulajat,
jotka loivat hienoja gospelmaisia sävyjä esitykseen. Mutta kun järkäleitten
Thunder Road ja Born To Run introt täyttivät stadionin, aika
pysähtyi. Siinä hetkessä soi sekä alku että loppu. Tunnetta vahvisti
entisestään se, että todennäköisesti näin Brucen viimeistä kertaa.
Konsertin tunnelmat nivoutuivat luontevasti yhteen omien ajatuksieni kanssa. Hyvää
matkaa kuuttakymmentä käyvänä, olen ilman Elon laskuoppiakin ymmärtänyt,
että takana on enemmän vuosia kuin edessä. Aika on kulunut nopeasti. Vasta
äskenhän ostin Epe'sistä Born In The USA ja
Darkness On The Edge of Town -albumit. Puhumattakaan siitä, kuinka
jouduin myymään kirjaimellisesti buutsit jalastani, että saisin hommattua
Daddy Coolista The River -tuplan.
Ne lukemattomat muistot ja hetket, joita on tullut vietettyä näiden laulujen parissa, jotenkin kiteytyivät tuohon kauniiseen ja lämpimään perjantain kesäiltaan.
Jäähyväisten henkeä ja kaihoa oli vahvasti aistittavissa, kun Bruce asteli
vielä Twist and Shout -biletyksen jälkeen yksin lavalle kitaransa
kanssa, esittämään illan viimeisen, I'll See You In My Dreams.
I'll see you in my dreams
When all our summers have come to an end
I'll see you in my dreams
We'll meet and live and laugh again
I'll see you in my dreams
Yeah, up around the river bend
For death is not the end
And I'll see you in my dreams
Kiitos Bruce, kiitos E Street Band.
Konserttiarvioita
![]() |
Helsingin Sanomat 14.7.2024 |
![]() |
Keskisuomalainen 14.7.2024 |
Helsingin Sanomat – Bruce Springsteen astui loppuunmyydyn Olympiastadionin lavalle –
Tällä kappaleella hän aloitti
Helsingin Uutiset – Bruce Springsteen, 74, järjesti upean elämyksen Olympiastadionilla
Kultuuritoimitus – Tältä tuntui Bruce Springsteen ja The E Street Band etukatsomon
paikoilta nähtynä
Soundi – Livearvio: Bruce Springsteen and the E Street Band tarjoili musiikin
ilosanomaa Olympiastadionilla
Valikoidut videot
Hungry Heart
(videon alussa pikkupoitsu saa Brucelta huuliharpun)
Long Walk Home
(ensimmäinen esitys kymmeneen vuoteen)
Backstreets (hienoutta)